Porridge Radio - Watterslide, Diving Board, Ladder to the Sky [2022]
![](https://fathipster.net/sites/default/files/styles/reccover/public/pradiocoveriii.jpg?itok=f6aS_QLw)
Porridge Radio su nakon prva dva albuma „Rise, Pasta and Other Fillers“ (2016) i odličnim „Every Bad“ (2020) prepoznati kao jedan od najsjajnijih muzičkih dragulja britanske ali i svetske indie scene.
Njihov ovogodišnji album „Watterslide, Diving Board, Ladder to the Sky“ je prirodan naslednik svog odličnog prethodnika. Na njemu Dana Margolin (vokal, gitara) i ekipa Georgie Stott (klavijature), Maddie Ryall (bas) i Sam Yardley (bubanj) odlaze i jedan prilično veliki korak dalje. Dok Margolin sve veštije kanališe svoja emotivna stanja, svakodnevne anksioznosti, i postavlja eksitencionalna pitanja uz zagonetne metafore, zanimljive igre reči, crni humor u svojim stihovima, muyika je slojevitija i ekspresivnija.
Muzički, ovaj brajtonski kvartet je proširio svoj zvuk, te ga učinio raskošnijim upotrebom klavijatura, horni, bogatijom produkcijom i uopšte ga učinio živopisnijim, dok kao protivteža muzici, u savršenom balansu stoji neverovatan, vokal Dane Margolin, koji ume da bude umirujući kao balzam poput naslovne numere „Waterslide, Diving Board, Ladder to the Sky“ ili toliko sirov i grub, da emotivno razdere slušaoca poput pesama „Jealousy“, „Birthday Party“ ili „Splintered“.
Moć tkanja emocija muzikom i vokalom retko je gde tako dobro predstavljena kao u „End of Last Year“, počinje tiho, da bi se lagano cela atmosafera emotivno nabijala do krešenda zavijajuće gitare i cunamija na činelama.
Melanholija je naravno opšte pristuna na celom albumu, što je karakteristično za muziku ovog benda, gde se gorko momente smenjuju oni slatki i tako u krug, što ih gotovo dovodi u indie pop vode kao u pesmama „Trying“ i „Rotten“ .